SEX A LUCIE
Omlouvám se, Lorenzo, za všechno, co jsem řekla, když jsem odcházela.
Vždyť jsi měla pravdu...
Žiješ s nemocným člověkem.
Ne, to není pravda.
Byla jsem na tebe hnusná.
Nic si z toho nedělej, Lucío. Je to tak.
Jsem v díře. Snažím se z ní dostat ven, ale nejde to.
Ztratil jsem se navždy.
Podívej, vezmeme si na pár dní volno a pojedeme na výlet.
Na tvůj ostrov!
Můžeš mi ho ukázat. Co ty na to?
Jen my dva. Touhle dobou je tam klid.
Budeme se koupat a vyhřívat na slunci.
Nechci jet na ten ostrov.
Nerozumím ti, Lorenzo. Vždycky ses tam chtěl vrátit.
Uklidni se, miláčku. Nic se neděje.
Podívej, dnes večer na mě počkej
a všechno mi to povíš.
Jsem připravena vyslechnout cokoliv.
Tak proto jsi tak na dně?
Kvůli tomu, co se stalo na ostrově?
Je mi to líto, Lucío. Nemůžu ti to říct.
Tohle si nezasloužíš. Neměla bys o tom vědět.
Lucío, máme tu narváno!
Promiň, Lorenzo, musím už končit.
Máme tu plno, ale potom... Jo, plno. Ahoj.
Promiň, ale musim už běžet. Lorenzo mě potřebuje.
Na tvym místě bych ho za uši dotáhnul k psychiatrovi.
Lorenzo.
Lorenzo?
Je to byt Lorenza Alvarez? Ano.
Jste jeho příbuzná?
Ano, jsem jeho přítelkyně. Bydlím s ním. Co se děje?
Tady policie, musím vás informovat o tom, že...
Mám pro vás špatnou zprávu.
Nečekej na mě.
Možná se už nikdy nevrátím.
Víte...
...srazilo ho auto...
Nevím, kam půjdu, ale bude to daleko.
Nechám ti tu všechno...
...až na mě. Odpusť mi, to je to poslední, oč tě žádám.
Budu žít sama.
Bez nikoho.
Nepotřebuju lidi.
Co to bude?
Odkud jste?
Z Malty.
Malta! Tu znám - ostrov v srdci Středomoří...
Nikdy jsem neviděl tolik lidí na tak malém prostoru.
Tak co to tedy bude?
Paella.
Je mi líto, ale nepodáváme paellu jen pro jednu osobu.
Omluvte mě.
Promiňte, omluvte mě.
Sama.
Sama na slunci.
Ne.
Nebudu se koupat. Zůstanu na slunci.
Sama.
Sama na slunci.
Sama. Sama na slunci.
SEX O 6 LET DŘÍVE
To byl nejlepší sex v mym životě.
A ani nevim, jak se jmenuješ.
Tak je to lepší. Jednodušší...
Tak mi dej jednu stopu.
Cokoliv. Udělej mi tu radost...
...na památku. Odkud jsi?
Z Madridu.
Já z Valencie.
A ještě jednou.
Každý ještě dvě stopy a půjdeme zase po svých.
Jsem expert na přípravu paelly.
To je ale logické. Moc ne. Zapamatuj si,
že ses právě pomiloval s nejlepší kuchařkou paelly z celého Středomoří.
Máš pravdu.
Všechno bylo vynikající.
Samozřejmě.
Jen trošku přesolené.
A co ty? Něco logického?
Ano, spousta.
Tak poslouchej: Narodil jsem se v Madridu,
narodil jsem se dnes,
asi v tuto hodinu.
Ty máš narozeniny!
Ano.
Můj oslavenec z Madridu!
A jak krásně oslavuje!
Jsem tvoje kuchařka paelly z Valencie...
...a dárek k tvým narozeninám.
To jsou ale tři věci.
A tys mi dal jen dvě!
Najdu si tu třetí.
Volám mu už celé dopoledne.
Nemůžu za to, že je tak zaměstnán.
A kdo za to teda může? Jeho práce.
Tak ať pracuje míň. Zavolám později.
Stále s vámi nemůže mluvit.
Mohu mu nechat vzkaz?
Samozřejmě. Předám mu ho.
Dobře, tak tedy...
Jsem těhotná.
A protože vím, že to není jeho dítě
a on mi chybět nebude,
řekněte mu, že jdu hledat otce svého dítěte.
Odjíždíte? Ano, madam.
A nechám vám jednu malou stopu.
Není z Valencie.
Dobře, tak ještě jednu stopu.
Odjíždím právě teď ... do Madridu.
Dají ti o 20% víc, než jsi dostal za ten poslední román.
O víc už je žádat nemůžu. Ne, to je dobrý. Díky Pepe.
S tím přes zimu vystačím.
A v létě dokončím tu druhou knihu.
Fakt? Už dva roky ti nic nevyšlo.
Ptám se sám sebe,
jestli jsem skutečně spisovatel.
Ty a spisovatel?
Vždyť ani nic jinýho neumíš!
A proč nenapíšeš tamten příběh? Ten o ostrově.
A té holce z Valencie?
Možná.
Jdu koupit cigára.
Dej do toho plno sexu. To mají všichni rádi.
Jo, hodně.
Můžu s tebou mluvit?
Teď?
Nebo později.
Jsem tu s kámošem.
O čem?
Hmm...
Potřebuješ něco?
Ano.
Tak povídej.
Teď?
Ano.
Jak se jmenuješ?
Lucía.
Já jsem Lorenzo.
Já vím, znám tě.
Četla jsem tvůj román.
Několikrát a
teď už nemůžu číst nic jinýho.
Vtáhnul mě do sebe
a nechce mě pustit.
Ale...
Znám tě i proto, že tě sleduju.
Když tě vidím,
tak mě baví jít za tebou
a sledovat, kam jdeš...
potají.
Vím, kde bydlíš.
Je to támhle, vedle.
A někdy
tě vídám tady. Jsem ti povědomá?
Ne.
Jsem číšnicí
v tamté restauraci.
Nikdy jsi tam nebyl.
Mám prima šéfa.
A je to dobrý kuchař.
Ale chce, abychom spolu bydleli,
a vlastně
mě to dost těšilo...
...protože...
jsem si připadala potřebná.
A mám ho docela ráda.
Takže...
Jsem se rozhodla...
Jak?
Že ve skutečnosti chci žít s tebou.
Ne proto, že jsi osamělý.
Jsem do tebe po uši zamilovaná.
Bláznivě, jak vidíš.
Jsi statečná.
Jo.
A už to mám za sebou. Zkusila jsem to.
Máš radost?
Můžeš kdykoliv odejít.
Chceš po mně ještě něco?
Ano.
Časem, během našeho soužití
se do mě samozřejmě zamiluješ.
Už se tak stalo, Lucío.
Pojďme se opít, máme co oslavovat!
"Nemusíš hledat na jiném místě...
...za těmito dveřmi najdeš můj oltář."
Jé, ty tu máš
pěkný světýlka.
Jsem tak šťastná, že si to ani neumíš představit!
Tak do toho, svleč mě!
Odpusť mi, Lorenzo.
Nejsem zvyklá na to, aby mi věci takhle vycházely.
Dělej si se mnou, co chceš.
Začneš ty, platí?
Sluneční paprsek...
mi přinesl tvou lásku...
Pomalu.
A s láskou. Jsme na samém začátku.
Tak, aby to trvalo dlouho.
Umírám! Umírám!
Miláčku!
Umřu!
To je ale dobroučké, Lorenzo.
Jen počkej, až ochutnáš tu rybu.
Vždycky se kolem mě točili dobří kuchaři.
Nevím proč.
Teda, můj šéf se kolem mě až tak moc netočil.
Ale zato moje babička...
s tou svojí domácí kuchyní...
...jenom pro mě.
Přestěhovala jsem se k ní, když mi bylo šest.
Říkala mi, že si moji rodiče a starší sestra
otevřeli v nebi papírnictví
naproti andělské škole.
Obchod s novinami a knihami. Protože ten, co měli ve vesnici, jim moc nevynášel.
Všichni tři zemřeli při autonehodě.
A moje nebohá babička zemřela před dvěma lety...
Vyprávěla mi ten příběh tak dokonale,
... že mu stále věřím.
Mám ráda lidi, kteří vyprávějí příběhy svým vlastním způsobem.
Věřím jim.
A co ty? Tebe naučila vařit maminka?
Ne, ta mýho tátu brzo opustila, velmi rychle.
Musel jsem mu vyvařovat...
..až do toho rána, kdy se zabil.
Teda, sakra,
možná jsem úplná nula v kuchyni, ale jsem přece číšnice!
Mám tu foťák...
Kdy mi uděláš striptýz?
Teď hned, aniž bych se zvedla ze židle.
Když mi ho pak taky předvedeš.
To neuděláš.
Mám přesně to, co ty chceš.
Jak jsem to věděla...
...že mám přesně to, co ty chceš.
Jak jsem to věděla...
...že mám přesně to, co ty chceš.
Všechno mám, jak se patří.
Pamatuj, že si vyrovnám všechny účty...
Mám mapu...
Krásnou!
... a jako čmuchající čubka vycházím na lov.
Chci chytit pořádnou kořist, nechci přijít zkrátka...
To já to tu mám na povel...
V něčem musím být dobrá...
Pracuju na tom.
Mám spoustu zdrojů, drahoušku!
Uděláš se ze mě ... z těch slin a šťáv...
Já udávám krok...
Lorenzo...
Lorenzo, miláčku!
Už nemůžu víc.
Tolik lásky mě zabije.
Umírám!
Nekřičte tolik, vždyť to není tak strašné!
Tlačte!
Tak, ještě trošku!
Už je vidět hlavička.
Ještě trošku!
Už leze!
Mám zavolat otce?
Ach ano, prosím.
Vidíš? A šlo to i bez řevu.
Nikdo tam není.
To nevadí. Moje holčička mi ho pomůže najít.
Líbilo se ti to někdy...
s nějakou jinou holkou
víc než se mnou?
Ne.
Řekni mi pravdu!
Snad, jednou. Ale to bylo jen na jednu noc.
A to je něco jinýho.
Jednu noc na ostrově, viď?
Jo.
To by ale dokázala každá...
úplně neznámá,
při úplňku...
Měli bychom zajet na tvůj ostrov. Každý zvlášť a pak se tam potkat...
jako dva cizí lidi.
Zažili bychom ten nejlepší sex.
Co by se ti líbilo víc?
Divokej sex s někým, koho neznáš?
Nebo sex s někým, koho znáš,
máš ho rád,
ale taky divokej?
Cože?
Musíš si vybrat.
Divokej sex s neznámou holkou
nebo milování s někým,
kdo je do tebe blázen a ty ho miluješ?
No tak...
A upřímně! S tebou.
Konečně!
Nikdy jsem si nedovedl představit, že budu tak šťaštnej.
Holky jako ty nejsou stvořený
pro kluky jako jsem já.
Jsi dáreček.
Ta madridská restaurace se proslavila
díky paellám, jež vařila ona plachá dívka.
Stále vzpomínala na svou babičku, pochovanou ve vsi spolu s rodiči.
Byla tak stydlivá, že když se jí někdo zeptal, odkud pochází,
říkala, že z Malty.
Její osud se jednoho večera náhle změnil, když potkala skutečného Malťana.
Sluneční paprsek...
mi přinesl tvou lásku...
Sluneční paprsek...
do mého srdce...
Ahoj! Jak to jde? Dobrý...
Zvykám si na ten čistý vzduch.
Aha.
Tady si za chvíli zvykneš na všechno. Na tomhle ostrově se žije snadno.
A ty jseš profík...
Jasně, máš bomby...
Na léto si chci půjčit vybavení,
tak ho teď zkouším.
Máš ráda potápění?
Ne, já ne. Úplně naopak.
Promiň, ale...
já mám mnohem radši vzduch. Čerstvý vzduch a slunce.
To je škoda!
Voda je tu velmi zvláštní.
Každej má svý mouchy...
Tohle ve skutečnosti není ostrov.
Jak to?
Je to obrovská poklice.
Kus plovoucí země.
Jako člun.
Ale nehýbe se.
Když se moře vzdouvá, tak se tu lidem dělá zle.
A nikdo neví proč.
Až na tebe!
Potápěl jsem se pod celým ostrovem.
Je úplně dutý.
Jsou tam tisíce jeskyní,
ale nic víc.
Neviděl jsem jediný kámen, který by ostrov poutal ke dnu.
Jak se jmenuješ?
Carlos.
Já jsem Lucía.
Věř mi, Lucío.
Jednou ti to ukážu.
Fajn...
...ale já zůstanu nahoře.
Dobře. Dívka bude čekat na krásné straně,
zatímco krab poleze po té ošklivé...
... rozervané...
...a strašlivé...
Chtěla bys poznat...
... krásy tohoto ostrova?
Ano.
Seznámím tě s Elenou!
Ahoj, já jsem Elena.
Lucía.
Zůstaneš tu na večeři?
Ráda.
Můžeš tu taky přespat.
Tohle je penzión.
Teď je tu ubytován jen Carlos,
takže mám ještě 9 volných pokojů. Chceš se na ně podívat?
Pojď!
Tenhle je můj.
Mám to blízko do kuchyně, a tak můžu vařit a přitom být pořád online.
Chceš se podívat?
Ne, promiň.
Ještě se moc nechci přibližovat
jiným lidem.
Už vím, jaký pokoj se ti bude líbit!
Jako by byl pro tebe stvořený!
Pojď za mnou!
Až do léta nechávám druhé poschodí neobydlené.
Mimo sezónu účtuju tři tisíce,
ale tobě ho nechám za dva.
S jídlem to stojí o dva tisíce víc.
Doporučuji ti to, jsem široko daleko nejlepší kuchařka.
Mohla bych tu zůstat na dnešní noc, bez večeře?
Zítra se dohodneme.
Samozřejmě.
Stalo se mi něco hroznýho, musela jsem tomu utéct.
Tady se o tebe postaráme, holčičko!
Sluneční paprsek...
do mého srdce...
přinesl mi tvou lásku.
Tak dlouho jsem hledala
a teď je má...
Mám novou nájemnici,
která úžasně zpívá.
A tak budu ode dneška vařit ještě líp...
jestli je to tedy ještě možné.
Můžu zadat tvoje jméno?
Jméno? Jo, Lucía.
Ty to tam píšeš?
Ještě jsem to neposlala.
Jestli chceš, můžeš si změnit jméno.
Všichni používáme přezdívky.
JMENUJE SE LUCIA,
SLUNEČNÍ PAPRSEK.
Líbí se ti to?
Moc.
Podívej!
To je pro tebe.
"Zazpívej nám něco, Lucío".
SLUNEČNÍ PAPRSEK...
DO MÉHO SRDCE...
"Vítej, Lucío! Krásně zpíváš! Kde jsi?"
KAŽDÝM DNEM BLÍŽ TADY NEŽ TAM.
To se mi líbí!
I Carlosovi...
by se to líbilo.
Je tu už 6 měsíců,
ale pořád mám pocit, že má spoustu pout tam.
Je to člověk, jenž rychle získá tvou důvěru.
Máte spolu něco?
Jo, sex.
Čas od času.
Není to nic osobního.
Je to tak lepší, nijak mě to nesvazuje.
Jen divokej sex.
Na tomhle ostrově jde všechno.
Jo, ale...
Carlos má ten největší penis, co jsem kdy viděla.
To máš ale štěstí!
Nevím, jak je to vůbec možný... Je tak ohromnej!
Kde teď jsi?
U toho potratu.
Chtělas mi tím něco naznačit?
Proč se nejdeš projít?
Vždyť chodím.
Po venku, přeci.
Jseš nervózní jak otec u porodu!
Přesně.
A ty jsi matka.
"Ach, má lásko, bez tebe nemá smysl probuzení."
"Ach, má lásko, bez tebe je má postel tak prázdná."
"Ach, má lásko, kdo odhalí mi pravdu?"
"Mezi námi je samota a chlad."
Je to velmi pozitivní kniha. Je v ní spousta štěstí.
Problém je v mně. Čekala jsem něco tragického...
...jako v tvém prvním románu.
Měla jsem to číst, už když jsi psal,
a zvyknout si tak na tu myšlenku.
Zkazila jsem to, promiň!
Půjdu se projít.
Tentokrát jsem ti srdce nezlomil...
Asi proto, že mě je plné.
Pamatuješ si na ty narozeniny strávené na ostrově?
Určitě jsi tehdy dostal parádní dárek.
Tak se připrav, protože dnes večer pro tebe mám další.
Ode mě. Děláš mi nabídky?
Pamatuješ si na mojí sestru?
Tu ošetřovatelku?
Tak ta se velmi blízce spřátelila s jednou holkou,
které před 4 roky pomáhala přivést na svět dítě.
Holčičku.
Když mluvíme o dětech...
Co je s tím románem? Ještě to odkládáš?
Co mám říct redaktorovi?
Ty si vždycky něco vymyslíš! Jasně.
Taky máš všechny dobrý příběhy ode mě.
Kdybys napsal to, co jsem se dozvěděl, tak tomu nikdo neuvěří...
Čemu?
Mimochodem, nedělej si starosti
kvůli mé sestře. Ona neví, že jsi to ty. Ani ta matka to neví.
... ta co rodila... ani já neznám ji.
Řeknu ti velké tajemství!
Jaké tajemství?
Totiž,
ta holčička se narodila tady v Madridu,
ale počata byla na pláži,
na jednom ostrově.
Během noci jako je tato,
s neznámým mužem
z Madridu.
Zrovna měl narozeniny.
Když tohle dobře napíšeš, tak to bude tvůj životní příběh
a můj dárek k tvým narozeninám.
Vím, kde se můžeš s tím děckem potkat. Každé odpoledne bývá na náměstí
a bez matky.
Jak se jmenuje?
Matka?
Ne, dcera.
Tvoje dcera se jmenuje Luna.
Samozřejmě! Luna.
Jak se jmenuješ?
Luna.
Jak se jmenuje slunce?
Lorenzo. Lorenzo.
Jako já.
Jak se jmenuje měsíc?
Chceš to být ty?
Ano.
Tak tedy, měsíc se jmenuje Luna!
Dnes byl velmi významný den.
Neznáš svého otce?
Nikdy jsi ho neviděla?
Víš, jak se jmenuje?
Ne.
To nevadí, na jménech moc nezáleží.
Líbilo by se ti,
kdybych byl tvým tátou já?
Chtěl bys?
Ano, kdybys chtěla ty.
Bylo by to naše tajemství!
Můj skutečný táta?
Pomyslel si, že je to obrovské tajemství pro tak malou holčičku.
A přestal se smát.
Přišel k ní a posadil se.
Víš, co by se stalo, kdyby někdo odhalil tajemství
mezi sluncem a měsícem?
Moře by klesalo...
a klesalo...
a přitom by se ozývalo:
...to od toho, jak se na druhé straně tvoří hory.
Možná, že jednou najde způsob, jak jí to říct,
ale zatím to radši nechal tak, jak to je.
Jaký smysl by mělo být otcem,
kdyby o tom jeho dcera nevěděla?
Tehdy vycítil, že pokud to své dceři řekne,
tajemství zůstane zachováno ...
... tajemství
Ty máš dceru?
Lorenzo,miláčku!
Ptám se, jestli máš dceru.
Proč se mě na to ptáš?
Právě jsem se to dočetla v tvém počítači.
Nadchlo mě to!
Myslím, že nebudu pokračovat...
Ale proč?
Protože nevím, jaké je to být otcem.
Tak to zkus vymyslet!
Jsem moc ráda, že ses vrátil ke psaní.
Neumíš si představit, jak jsem si to vyčítala!
Ty za nic nemůžeš...
Luna nezná svého otce.
Bydlí sama s matkou?
Ne, ještě s jedním debilním fotbalistou.
Nikdy jsem neviděla svého tátu.
Já taky ne.
Moje máma je herečka.
Točí porno...
To se mi líbí.
Vloni toho nechala.
Seznámila se s prima chlápkem,
původně to byl její klient, ale pak se do něho zamilovala.
Teď bydlíme všichni společně.
Donutil ji s tím skoncovat.
To zní dobře.
Je tak milý a něžný...
... a má to nejlepší srdce, jaké jsem kdy poznala.
A taky je moc pěknej!
Je fakt sexy!
Líbí se ti?
Mně?
Proč? Vypadá to tak?
Líbí se ti hodně?
Hele, nech toho!
Vyspala bys ses s ním?
Ne! Je to přítel mojí matky.
Chudinka, konečně se jednou zamilovala...
Myslíš, že se mu líbíš?
Kdyby ti udělal nabídku a tvoje máma se o tom nikdy nedozvěděla?
Jen jednou, na zkoušku?
Na zkoušku, jo?
Zůstane to mezi námi, nikomu to neřeknu...
Jen jednou?
No... Proč ne?
Proč ne? Nevím, ale bude lepší,
když mě nebude pokoušet.
Ale byla to ona, kdo dal první impuls.
Jednou ráno, když její matka odešla na nákupy,
tak se šla sprchovat a nechala přitom otevřené dveře...
Tak se to už málem stalo.
Co?
Ta zkouška. S Antoniem.
Vyprávěj mi o tom!
Včera večer, když už šli spát,
jsem si pustila jeden matčin film.
Zní to divně,
ale ty její nahrávky mě strašně vzrušujou.
Masturbovala jsi?
Vždycky všechno uhádneš!
Když už spali, tak jsem si z její ložnice
odnesla vibrátor.
Položila jsem se nahá na gauč,
po tmě,
před televizí
a začala jsem po matce kopírovat její polohy a pohyby.
Ta rozkoš je málem zabila.
Musel jí zacpat ústa,
aby nevzbudili její matku.
Dohodli jsme se, že to matce neřekneme
a že už se to nikdy nebude opakovat.
Slíbila jsem Antoniovi, že si začnu hledat přítele,
hned..., abych si měla s kým hrát.
Na, vezmi si na pár dní mojí mámu, ať ji poznáš.
Začala jsem masturbovat kvůli tobě,
ale nakonec jsem myslela na něho.
Ale nedělali jsme to.
Vlastně si ani nejsem jistá, že jsem ho viděla.
Jenom jsem ho cítila,
jak mě zezadu pozoruje.
Teda alespoň si to myslím.
No tohle!
To už je pěkně dlouho, cos mě takhle vítal...
Měla bych chodit dřív každý večer.
Tvoje máma je skvělá!
Dobrá herečka.
Udělal sis to?
Jo.
Kdybych tě tak mohla pozorovat...
... malou škvírkou ve stěně.
Ty chodíš s Belén?
Líbilo by se ti, kdyby se mnou chodil?
Jasně!
Tak jo!
Dnešní noc...
musím strávit u Luny. Její rodiče jdou na večeři.
Mohla bych se zeptat, jestli si můžu přivést přítele.
Máma Luny je vážně milá.
Jak se jmenuje?
Elena.
Dobře,
ale radši bych chtěl vidět jen tebe a Lunu, nikoho jiného.
Proč si sem musí tahat chlapa?
To se neviděj každej den?
Prosila mě o to. Třeba to nemají tak jednoduché.
Budou spolu šoustat! Tak jim to dopřej!
Ani ho neznáme... Co když to budou dělat v naší posteli?
Den o dne jsi podobnější svýmu psovi!
Buď zdráv, můj muži! Všechny dveře jsou ti otevřeny!
Buď na něho hodnej, nebo tě budu muset vykastrovat!
Slyšels mě?
Je to výborné!
Jsi skvělá kuchařka.
A ty děláš co?
Neřekneš mi to?
Stějně to z tebe vytáhnu...
Dala bych si trochu vody.
Než jsem poznala Lunu, tak jsem nechtěla mít vlastní děti.
Chtěl bys mít takovou dceru jako je ona?
Samozřejmě.
Pro mě...
budeš vždycky moje první dítě!
A pro tebe?
Taky. První a jediné!
Můžu se dívat na televizi?
Je moc pozdě, musíš jít spát.
Ale uloží mě Lorenzo!
Musíš mi ukázat, kde máš pokojíček.
A pusinku?
Umíš vyprávět pohádky? Jasně, je to moje práce!
Věděla jsi, že existuje jeden ostrov, nad kterým visí měsíc nejníže?
Je to tak... Ale jen málo lidí na světě
...o něm ví. Na tomhle ostrově...
...je pořád krásně a plní se tam různá přání.
Když něco potřebuješ, tak ti to podmořské skály stvoří
a nadělí jako dárek.
Ale musíš dávat pozor na díry v zemi...
Vlastně nejsou až tak nebezpečné,
protože na tomhle ostrově nikdy nikdo neumře.
Když například spadneš do té díry, tak si můžeš vybrat život, jaký chceš.
A třeba se stát svou oblíbenou rybičkou!
Ostrov byl velmi potěšen, když tam holčička dorazila.
Hlavně ty skály, co jsou pod mořem.
Rozhodly se, že jí dají nějaký dárek.
A víš co?
Člun?
Něco většího.
Psa!
Ne, něco, co té holčičce chybělo.
Tatínka!
Kdepak, zlatíčko.
Dneska budeš hezky hlídat venku!
Tak jediné, co musela udělat,
bylo hledat tatínka všude, dokud ho nepotká.
Její táta bude přesně takový, jak si ho představovala.
Ale potom začala pochybovat, jako ostatně každý.,,
Má si za tatínka vybrat strážce majáku nebo rybáře?
Jediným přáním, které znala s jistotou,
...bylo, aby se její maminka proměnila v překrásnou mořskou vílu...
Už tě neslyší!
Belén, měla bys vědět o jedné věci...
Nevadí ti, že jsem se takhle oblékla, že ne?
Ahoj, tady Elena.
Je tam Belén?
Ano.
Volá Elena.
Prosím?
Jak je ti? Už je to lepší.
Je mi líp.
A ty?
Víš, vůbec jsem nebrečela.
Nemůžu. Ani jsem ji neviděla.
Vyprávěli mi to, ale nemůžu to pochopit.
Nechci si to představovat, a proto jsem odjela sem.
Abych k ní byla blíž, až se budu koupat v moři.
Plakej, Belén!
Plakej, když můžeš.
Tvůj pláč mi pomáhá.
Tak.
Plakej!
Ty musíš plakat.
Ona tě taky slyší.
Posílám ti velikou pusu od moře...
...od nás obou.
Poslední dobou pořád spíš.
Víš, kolik je hodin?
Venku je nádherně! Sluníčko a svěží vzduch.
A já mám dneska volno.
Vstávej, lenochu!
To potřebuješ tolik prášků,
abys usnul?
Nikdy jsi neměl se spaním problémy.
Lorenzo, miláčku.
Dělám si o tebe starosti. Už několik dní jsi tak smutný!
Máš nějaké trápení s románem?
Je to tak?
Vypadáš hrozně!
Něco se mi stalo, Lucío.
Co?
Potíš se, miláčku!
Nejsem tady, odešel jsem a nevím, jak se vrátit...
Tvůj život...
...je mnohem důležitější, než tvůj román!
Než jakýkoliv román.
I když je pro tebe psaní tak důležité, tak musíš myslet hlavně na sebe!
Jsi příliš dobrá, než abys viděla ty sračky, co mám v sobě. Jsem hnusnej!
Přestaň! To by stačilo.
Musím se ti s něčím přiznat,
abys viděl, že k tobě nemám daleko.
Četla jsem ten román,
všechno, co jsi napsal.
V noci, když jsi spal... Doufám, že ti to nevadí!
A rozumím tomu,
že tě to tak vzalo, proč to odmítáš
a proč je pro tebe tak těžké pokračovat...
Nemůže být lehké tam žít,
v tom domě
v tak bouřlivém vztahu.
Tolik potlačované touhy nelze ovládat.
On narušuje vztah mezi matkou a dcerou,
něco tak posvátného!
Ale taky je v tom vášeň a vnitřní pudy...
Já se ztotožňuji s dcerou.
Naprosto rozumím tomu, co pociťuje...
Ten hnus, vinu, sobectví...
...žárlivost své matky.
Ale ona si musí vybrat
mezi vášnivou láskou k muži
nebo láskou k matce.
Volila bych stejně jako ona. Taková rozhodnutí vycházejí
z toho nejhlubšího v nás.
Sexu....
Pulzující vášeň
zmítala tělem matky,
muže i dcery.
Ti tři onemocněli sexem,
páchnoucím a prohnilým.
Matka s mužem,
Muž s dcerou,
Dcera s mužem
A ta otrávená láska
mezi mužem a dcerou a dcerou a mužem...
Po celém domě byl tíživý vzduch
horký a zdrcující,
zkažený
a úplně vydýchaný...
...vyčerpaný.
Z rohů místností se odlupovala omítka
a stěny se stávaly nerovnými
jako povrchy jeskyní...
To odporné doupě...
Vypadni! Nevidíš, že píšu?
Uklidni se!
Jen jsem ti přišla říct, že už jsem doma.
Ten egoistický a zbabělý muž
sám sebou pohrdal natolik,
že už mu nezbyl čas na omluvu...
... pouze čas na smrt.
Zemřít, zemřít,
Zemřít, zemřít.
Belén už je dobře.
Je doma se svou rodinou.
Tak už na to zapomeň!
Už jsi trpěl dost...
Dáš mi někdy přečíst ten román?
Jasně.
A ještě něco...
Taky bych chtěl vědět o Eleně.
Má sestra je s ní ve spojení přes internet.
Téměř každý den je na chatu "Cocina Mediterranea"
pod přezdívkou "Alsi". "Alsi"?
A-L-S-I.
To je ostrov, psáno pozpátku.
Ahoj, Alsi. Jak se máš?
Neznám tě.
Tak je to lepší. Jsem tu jen proto, abych pomáhal.
Jaké je tvoje jméno?
Nerozumím té značce.
To je maják pro tvůj ostrov.
Jsi strážce majáku?
Ano.
Mám pro tebe příběh plný předností.
To zní dobře...
Díky!
První výhodou je, že na svém konci
příběh nekončí, nýbrž se jen propadne do díry
a pak se zase vynoří uprostřed příběhu.
A ta druhá výhoda, ještě větší,
je, že odtud můžeš změnit jeho směr...
jestli chceš... když tomu dáš čas.
Všechen čas, co budeš chtít!
Prosím, pokračuj!
Pokračování příště...
Co se stalo? Proč jdeš tak pozdě?
Šéf mě pozval na večeři.
Vymyslel nějaká nová jídla a chtěl, abych je zkusila.
Dělalas to s ním?
Cože?
Jestli ses s ním vyspala...
Máš pravdu, teď jsi na to kápnul!
A jaký to bylo?
Vyprávěj mi o tom. Ne!
Ty mluv první.
Co se to mezi náma děje?
Co je to s tebou?
Už dávno jsem ztratila tvojí stopu.
Ty nežiješ!
Byla jsi s ním poprvé?
Podruhé.
Prvně to bylo krátce před naším seznámením.
Nebo, lépe řečeno, než jsem ti vyznala lásku.
Takže to se nepočítá.
Mohla jsi mi to už říct dřív.
To jsem mohla.
A dneska?
No...
to se taky nepočítá,
protože jsem si to vymyslela.
Ale chybělo málo...
Jak málo?
A z čí strany? Jeho nebo tvojí?
A co, sakra, cítíš ke mně ty?
Lorenzo, miluješ mě?
Potřebuju to od tebe slyšet teď hned.
Ano. Z celého srdce.
Víc než sebe. Ale jsem ztracen.
Tak mě nech, abych ti pomohla!
To si nezasloužíš.
Proč ne? Jsem tvoje holka
a miluju tě víc než sama sebe!
No tak, vždyť je to do očí bijící. Drásá mi to srdce!
Dělám všechno pro to, abych se mohl vrátit a zase se přijmout.
Ale pokud se mi to nepodaří,
tak na mě nečekej.
Ani já už se nechci vidět.
Ale, co se to s tebou stalo?
Belén? Tady Elena.
Jak se ti vede?
Je tu hrozné horko.
Nechceš přijet? Moře by ti udělalo dobře.
Penzión je obsazený na celé léto,
ale na konci srpna se mi uvolní jeden pokoj. Nahoře v patře.
Je to ten nejlepší. Dá se z něj, přímo z postele,
pozorovat západ slunce. Můžeš si někoho přivést s sebou!
Tak co ty na to?
Skutečně bych hrozně ráda jela na ostrov...
ve společnosti někoho...
Tak dohodnuto!
Je to složité, Eleno. Složité?
Co to říkáš? Tady není nic složitého. Všechno zlé je za námi!
Přivez si sem jen to dobré. Jo.
Nejdřív to dobré.
Tak ráda bych tě viděla,
ale tady.
Musíme se vidět!
Řekni, že přijedeš!
Slib mi to!
Dobře, slibuji.
Pokusím se...
Ahoj!
Promiň mi to, Lucío. Musím už skončit s touhle noční můrou!
Jdu je zabít, jednou pro vždy...
Obě dvě...
Teď hned!
Jestli ses rozhodl přestat psát, tak mi musíš
vysvětlit proč!
Tajíš přede mnou, co se ti stalo.
Jestli mi to neřekneš,
tak ti to nikdy neodpustím!
Nikdy! Rozumíš?
O tom se nedá takhle mluvit.
Mluvit?
Ty ale se mnou vůbec nemluvíš.
Všechno si necháváš pro sebe.
A tak nevím, jak ti pomoct!
Všechno je tě tu plné
a já se krčím v koutě a nemůžu dál.
Podívej,
ty bys měl asi žít sám,
a sám se trápit
a otravovat si život těma svejma zasranejma pochybama, který já nikdy nepochopím!
Jsi nemocný, Lorenzo.
Nemocný sám ze sebe, z těch svých nároků... tak je to!
A z těch tvejch debilních tajností!
Chceš mě mít nablízku, ale necháváš mě tápat ve tmě!
Moje stížnosti tě moc neberou...
protože se, kurva, vůbec
nestaráš o to, jak mi je!
Ty jsi asi jedinej, kdo má problémy,
a já jsem tak primitivní,
že jediný, co tě zajímá, je, jestli jsem se vyspala se svym šéfem!
Mám už toho dost!
Já z tebe zešílim...
...a navíc přijdu pozdě do práce!
Využij toho, že tě nechám v týhle díře samotnýho
a shnij si tu v koutečku!
Podívej Lorenzo, ještě nikdy jsem nebyla ...
... na někoho tak hnusná.
Mluvím s tebou takhle naposled.
A nedělám to kvůli tobě, nýbrž kvůli sobě.
Tak je to.
Musím začít myslet na sebe,
na svoje vlastní potřeby.
Protože s tebou to nemá žádnou budoucnost!
Lucío!
Pojď a lehni si vedle mě!
Uvolni se, Lucío!
Nech bahno, aby z tebe vytáhlo vše zlé.
Pak to odnese moře.
Nechci se milovat, Carlosi.
Ještě to nejde.
Nic si z toho nedělej,
jen tu takhle budeme ležet
a sušit se na sluníčku.
Jo, vypadá jako Carlos.
"6 měsíců se pohřešují..."
"Manuela a Belén Lozano, matka a dcera,
a Antonio Castillo, kteří spolu žili v jedné domácnosti.
Víte-li, kde se zdržují, informujte, prosím, policii..."
Policii?
Mohly bychom...
...dělat, že jsme nic neviděly,
jako by se nic nestalo.
Víme, že bydlel se dvěma ženami...
... matkou a dcerou...
Tak. A ta dcera...
Co?
Ta dcera hlídala
moji holčičku.
Odešly bez něho,
tiše a bez rozloučení,
zatímco spal,
jako ve snu.
Když se probudil, cítil, že ty dvě ženy bez života...
... jsou stále s ním,
jako každé ráno,
tak brzo.
A tak zůstal ležet a přál si, aby ho život taky opustil,
unikl spolu s krví.
K čemu mu teď bude krev?
Ale přál si to velmi pomalu a neměl dost odvahy.
Rozhodl se uniknout, úplně se vymazat
a stát se někým novým.
Vyměnit všechnu svou krev.
A tak se rozloučil
a odešel...
Dáme mu ještě jednu šanci.
Každý má nárok na druhou šanci!
A v případě, že váháme...
... není lepší lidem důvěřovat?
Nemám pravdu?
Takže až se vrátí, požádáme ho o vysvětlení.
Tak to bude nejlepší.
Hlavně pro tebe. Pro mě?
Já chci jen zapomenout.
Některé věci nikdy zapomenout nemůžeš.
V tomhle domě ano. Proto jsme tady.
Už je příliš pozdě.
Měla jsem sem přijet dřív,
když byl ještě čas.
S Lorenzem.
Tak jsem si přála, aby mi ukázal ostrov...
Navrhla jsem mu to, ale odmítl se sem vrátit.
Brzo by měl mít narozeniny...
Kolikátého? Dvacátého třetího.
Května?
Mohli jsme to oslavit
tady na ostrově.
Možná i s tebou!
Kdoví, třeba bychom
se tu potkali!
To je fakt.
Kdy tu ten tvůj Lorenzo byl?
To už je dlouho...
... před tím, než jsme se potkali.
Jak je to dlouho?
Tak šest let.
No jo...
...myslím, že mu bylo zrovna 25.
Lucío...
Co je ti?
Jsem tak rozrušená...
ale nemohu plakat.
Kvůli tomu se netrap!
Ty přece nemusíš plakat.
To já bych ho měla oplakávat.
Je mi nějak divně...
Za to může moře,
asi je hodně rozbouřené.
Už nikdy nebudu plakat.
Půjdu si lehnout.
Co se to tu děje?
"Luna,
jaro 1998".
Luna!
"Jaký smysl by mělo být otcem,
kdyby o tom jeho dcera nevěděla?
Tehdy vycítil, že pokud to své dceři řekne,
tajemství zůstane zachováno...."
Lucío, už mi o tom nikdy nic neříkej.
Už nechci vědět víc.
Ale já chci!
Právě se potápí...
...pod ostrovem.
Tobě se Carlos líbí?
Mně už ne.
Tak jen do toho, klidně ti ho nechám! A ani nebudu žárlit.
Co děláš?
Žádám o radu kamaráda.
Neznám ho,
ale začíná se mi líbit čím dál tím víc.
Píše mi už od té chvíle, co jsem tu. Věnoval mi
nádherný příběh, aby mi pomohl.
Naučil mě zapomenout
a uniknout tomu, co mě trápí.
Chceš si to přečíst?
Mohla bys tu žít.
Ten příběh je plný výhod.
Protože na konci
je díra,
kterou se dá uniknout
zpět do středu příběhu,
a změnit směr,
budeš-li chtít.
Tahle malá značka je jeho logo - maják.
Maják na tomhle ostrově ale nemá strážce.
Kontroluje ho počítač.
Možná že ten jeho.
Potkáš tam moji dceru.
Já už to nemůžu číst.
Proč ne?
Vtáhlo by mě to dovnitř
a nedostala bych se ven.
To je přeci dobře!
Povedlo se ti to nakonec?
Co?
Změnit směr?
Ne docela, neměla jsem k tomu dost času.
Proto mu taky píšu.
Kde je strážce majáku?
Nepiš mu.
On už nic nedokáže změnit...
Napsal ti ještě někdy od té chvíle, co jsem tady?
Ahoj, Lorenzo. Jak se ti vede?
Je ti to znát na očích.
Volali, že už jsi přišel trochu k sobě...
Víš, kdo jsem?
Pepe.
Díky bohu, člověče!
Jsem tak rád, že už ti je líp! A za chvíli budeš moct zase psát.
Kde je Lucía?
Tady píšou, že...
... tvůj mozkový hematom se už vstřebal
a všechny ty modřiny jsou pouhá historie...
Kde je Lucía?
Byl jsi na tom vážně špatně...
Nevěřili jsme, že se z toho dostaneš.
Jak jsem tu dlouho?
No...
Jeden týden jsi byl v komatu,
na respirátoru, co vydával takový příšerný zvuky.
Pak další dva týdny
jsi už dýchal sám, ale pořád jsi byl v bezvědomí.
A v tomhle pokoji jsi posledních 4 nebo 5 dnů,
blábolil jsi něco ze spaní
a po probuzení jsi byl trochu mimo...
O Lucíi po celou tu dobu nic nevím.
Hledal jsem ji všude.
U tebe doma nebyla a ani v restauraci o ní nevědí...
...už od té noci, kdy se to stalo.
Lorenzo,
zdá se, že Lucía si myslí, že jsi mrtvý.
Proto odešla.
Mluvil jsem s mužem z ambulance
a ten mi řekl, že k vám volal někdo od policie
a mluvil s ní.
Řekl jí, že tě srazilo auto
a ona zavěsila, takže neví nic víc.
Volal jí zpátky,
ale Lucía už nevzala telefón.
Musím jít na záchod.
Nemusíš nikam chodit...
... máš tu nočník. Ne, to by nešlo.
Počkej!
Díky, Pepe, ale zvládnu to sám.
Nehraj si na stydlivku!
Pomáhal jsem ti celou dobu...
... jen si na to nevzpomínáš.
Vím, kde by mohla Lucía být.
Přijel jsi autem?
Hned, jak mi zavolali.
Dobré ráno!
Řekni mi teď hned, proč ty jsi tady a Belén ne!
Vidíš?
Už nechci na nic zapomenout... a to všechno tvojí zásluhou, zlatíčko!
Tak co ty?
Ty mi neodpovíš?
Teď se konečně dozvíš, kdo vlastně jsem...
Byl jsi tam s Belén tenkrát ty - - v mojí ložnici,
když ten zasranej čokl zabil mojí dceru?
To jsem nebyl já. Nebyl?
A proč tě teda hledá policie?
Belén tam byla s jedním chlapem,
s nímž se setkávala v parku, když hlídala tvojí dceru.
Od té noci ho už nikdy neviděla.
A co se stalo Belén?
Kde teď je, když všechno tak dobře víš?
Odešla se svou matkou, ale neřekla mi kam.
Nakonec si to rozmyslela a vybrala si matku.
Nevyčítám jí to...
... matka je vždycky první.
Už ti nic nevěřím, Antonio...
a nebudu ti klást víc otázek.
Nechám to na policii,
jim nebude tak lehký lhát!
Vidíš, jak jsem najednou statečná.
Počkej!
Nevolej policii. Prosím!
Proč ne?
Ještě mi něco tajíš?
Už nemám nikoho,
komu bych mohla věřit.
Kam jdeš?
Utíkáš?
Stejně si tě najdou!
Jestli zavoláš policajty,
tak taky odejdu.
Nejsi úplně blbá?
Jsem.
Kam chceš proboha jít?
Nerozumím ti.
Já Carlosovi věřím a chci se dozvědět víc.
To je tak jednoduchý, Lucío!
Věřit jen tomu, co se ti hodí,
co se ti líbí.
Já byla taky taková - - až do včerejška.
Můžu si běhat, za kým chci!
Mě chlapi zajímaj čím dál tím míň...
...a tak se mi to líbí!
Nikdy jsem od nich nic nedostala.
Kromě sexu.
Ne? A co strážce majáku?
Co ten ti dal kromě divokýho sexu
... a dcery?
Nikdy nezapomeň,
že ten příběh plný předností napsal jenom pro tebe!
No, vidíš.
Možná, že tvůj přítel byl poslední hodnej chlap,
co zbyl na zemi. Ne, to nebyl.
Pleteš se, ale tohle je jen moje věc.
A to, že jsi za ním utekla, je taky jen tvoje věc?
Jenom tvoje?
...Že ho takhle sleduješ?
Vlastně jo, když se nad tím zamyslím,
tak vždycky lovím chlapy já, pokud se mi líbí.
Každej má svý mouchy, ne?
Kam mohl jet?
Nevím, jdu domů.
A dnes večer vaříte vy!
Odpusť mi to!
Carlosi! To jsem já, Lucía.
Chci jít za tebou.
Pojď mi pomoct!
Já se taky umím potápět, co sis myslel?
Lucío! To jsem já, Elena.
Kde je Carlos?
Tam dole.
Utekl?
Nezabil se?
Jestli to přežije, tak mu musíme věřit, ano?
Jak budeš chtít...
Tak je to.
On je krab.
Pojďme domů!
Co tam budeme dělat?
Jíst!
Teď?
Nemám hlad.
To je škoda. Ale je už na čase, abys mi pomáhala vařit.
Uděláme si něco svátečního, budeme spolu
a užijeme si to.
Ty jsi ten nejlepší člověk na světě!
Eleno, ty pláčeš!
To štěstím! Od téhle chvíle budu jen šťastná!
To je skvělý!
Doufám, že je to nakažlivý... Jedem!
První výhodou je, že na svém konci
příběh nekončí,
nýbrž se jen propadne do díry
a pak se zase vynoří uprostřed příběhu.
A tou druhou výhodou, ještě větší,
je, že odtud můžeš změnit jeho směr...
jestli chceš... když tomu dáš čas...
Sluneční paprsek...